Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
To si z nás opravdu dělaj srandu.
Ono nestačí, že netopěj!
Od mikrofonu se vám hlásí Milan Weiner.
V Československu samozřejmě máme zkušené odborníky...
Pojďte ven.
Chceme světlo! Chceme světlo! Chceme světlo!
Pohyb!
Jedem!
Všichni do aut!
Jedu! Vyrážíme!
V Čechách a na Moravě jen místy déšť, na horách sněžení.
Paní Šafková, tady Tomáš Havlík. Promiňte, že ruším.
Brácha nepřišel domů. Není náhodou u vás?
Chceme světlo! Chceme světlo! Chceme světlo!
My chceme světlo! My chceme světlo!
- Zastavte se. Zastavte se! - Ticho!
- Stop! - Ticho!
Stůj!
Co se děje?
- Panebože! - Stojíme!
Havlík. Prosím?
Cože?
Ne! Co děláte? Nechte mě!
Pájo?
- Kdes byl? - U Jarošů. Něco jsme řešili.
Nemohl jsi od někoho zavolat?
Policajti na Strahově brutálně zmlátili studenty.
Jak to víš?
Obvolal jsem kvůli tobě celou Prahu.
Promiň.
Promiň...
- Víš, kdo je Milan Weiner? - Vím, kdo je Milan Weiner.
Dělá teď takový zajímavý besedy pro studenty.
A pozejtří jdu na konkurs do jeho redakce.
Tak na to zapomeň!
Zapomeň na to. Je to nebezpečný.
Weiner?
Jo.
Jsi mi mohl vzít taky pivo.
Nevím, proč jsem si nemohl cucnout.
Já bych ti dal napít. Ale nechtěl jsem před rodičema.
Ty jsi blbej!
- Dobrý den, soudružko. - Dobrý den.
- Dobrý den.
Chystáme se na nákup.
Tak mi to tady podepište.
Pozor na to, pane Havlík. U nás by mu jídlo nechybělo.
Pájo?
Sakra!
- Dobrý den. - Dobrý den.
Prosím vás, kde se tady koná konkurs k Weinerovi?
Copak, jdete na konkurs?
Tady.
Tak, omlouvám se.
Omlouvám se za zpoždění,
ale jsme tady dneska trošku v pohotovosti.
Očekáváme důležitou zprávu.
Prosím, čitelně se podepište a zanechte nějaký kontakt.
Můžete začít, prosím.
Dienstbier.
Ano, ale...
Máme konkurs, nemůžu teď.
A co když mi zrovna sem budou volat? To mě tady nezastihnou.
Ježíšmaria, dobře, dobře, běžím tam.
Pardon, pokračujte dál, já se hned vrátím.
Haló?
Výborně, mladý muži. Můžu poprosit o zprávu?
Právě jste vyhrál konkurs.
Smím vám nabídnout místo v naší redakci?
Ne, to je omyl, já žádnou práci nehledám.
- Dobré ráno. - Ahoj.
Od mikrofonu se vám hlásí Milan Weiner.
Je to už pár let,
co se světové organizace dohodly na společném postupu...
Dobrý den, soudruh Havlík?
- To jsem já. - Můžete jít, prosím, se mnou?
- Rád by s vámi mluvil soudruh ředitel. - Ředitel čeho?
Ředitel správy spojů. Soudruh Hoffmann.
- Dobrý den. - Čest práci.
Soudruh Tomáš Havlík.
Posaďte se.
Takže vám nabídli práci v rozhlase?
Jméno Milan Weiner se teď skloňuje všude možně.
Já byl v rozhlase jenom kvůli bráchovi.
Neumím ani slovo v cizím jazyce, co bych v takový redakci dělal?
Volali, že by vás Weiner chtěl k sobě jako technika.
Nechal byste nás chvilku o samotě?
Samozřejmě.
Tomáši...
Já si myslím, že byste to měl vzít.
To, co se teď děje v rozhlase u Weinera,
by ještě před rokem vůbec nebylo možný.
Rozhlas spadá pod nás, můžu to povolit.
A jestli vás Weiner chce...
Já nechci, soudruhu řediteli. Mně je tu dobře.
- Ale děkuju. - Pane Havlíku, počkejte.
Pane Havlíku, určitě cítíte, že se tu něco začíná lámat.
- Mě politika nezajímá. - Weiner je šance. Pro nás všechny.
Promyslete to. Opravdu.
Dobrý večer, tady Hoffmann.
Dobrý večer, soudruhu řediteli.
Když volal Weiner, že vás chce, měl jsem radost.
Mimo to, že mu fandím, tak...
Mají se snižovat stavy.
Týká se to hlavně mladších ročníků.
Tedy dost pravděpodobně i vás.
Vím, že stačí i pár dní bez práce
a váš bratr půjde do dětského domova.
Nechci vás nějak nutit, chci vám pomoct.
Vezměte práci u Weinera. Napíšu vám skvělé doporučení.
Hezký večer.
- Tak tady podpis. - Hmm.
- Dobrý den. - Nashle.
Nashle.
- Už zase? - Přepadovka.
S tím rozhlasem...
K Weinerovi mě nevzali. Můžeš bejt klidnej.
Co ty? Něco novýho?
Ne.
Bienvenue à Prague, přátelé.
Můžeš to ztlumit, sakra?
Vezeme vám ty nejčerstvější zakázané hity ze světa.
- Ztlum to! - A můžeme vás ujistit,
že je budeme hrát i tady, v Praze.
- Vypni to! - A bude to jízda!
Říkám ti, vypni to, nebo to vyhodím i s tebou!
- Luboši, klid! - Jak, klid?
Oni tě jenom provokujou, vždyť je znáš.
To mě na tom právě rozčiluje.
Prosím tě, vydrž.
Be my, be my baby,
my one, and only baby.
Be my, be my baby,
my one, and only baby.
Whoa, oh, oh, oh, oh.
Přátelé? Prosím o chvilku pozornosti.
Nová posila do týmu. Tomáš Havlík, technik.
Jarda Pavelka ho zaučí.
Milane, oni mi to zase celý proškrtali. To takhle ani nemá cenu vysílat.
Tak doufám, že se mu u nás bude líbit.
A teď mě omluvte.
Jarunko? Můžete s námi, prosím?
Ano.
Já jsem Honza Petránek, tak vítej.
Havlík, těší mě.
- Šimr, vítej. - Havlík. Tomáš.
- Jirka. My už jsme se viděli. - Tomáš Havlík.
- Karel Jezdinský. - Havlík.
- Nějakej Ludvík Čermák. - Havlík.
A taky jsem rád, že mohu v redakci po pěti letech
přivítat navrátilce Věru Šťovíčkovou z pozice zahraniční zpravodajky v Africe.
- A Ludvíka Čermáka z Paříže. - Velké návraty.
Před měsícem Dienstbier z New Yorku a teď další dva.
- Ono jim to venku nešlo? - Jsem rád, že je máme zpátky.
No...
Prý jste odmítl odvysílat zprávu předloženou z ČTK jako povinnou.
Chtěl jsem si ji ověřit.
Prosím?
Tvrdila, že studenti na Strahově vandalizovali v ulicích
a zaútočili na strážníky.
Poslal jsem tam našeho člověka. Poničeného neviděl nic.
Jen stopy krve a vytrhané dlouhé vlasy.
Weinere, je povinná zpráva je povinná zpráva.
Nechtěl jsem, aby rozhlas působil hloupě.
Na besedě se studenty v Bratislavě jste prý řekl:
“Kdo využívá jeden zdroj, není novinář.
Ať už čtete noviny, posloucháte rozhlas nebo koukáte na televizi,
dostáváte pořád ty stejné cenzurované informace.
Naše Redakce Mezinárodního života mluví dohromady 11 jazyky,
ale smíme využívat jen českou nebo sovětskou tiskovou agenturu.
A i tak musí ještě zprávy z nich obdržené
projít znovu kontrolou tiskového dohledu.
Cenzurou. A teprve pak je smíme vysílat.“
Co z toho není pravda?
Reprezentujete Československý rozhlas
i mimo jeho budovu!
Víte, co je v těch pytlích?
Tam jsou dopisy od studentů, kterým se nelíbí,
jak propagujete západní tiskové agentury.
Žádné takové agentury my využívat nebudeme!
A zprávu, kterou jste vy neodvysílal,
odvysílají z hospodářské rubriky.
Ještě dneska!
- Můžu si je vzít? - Prosím.
Poté, co mnohdy ozbrojení mladíci začali ničit
pouliční osvětlení i osobní auta, nezbývalo policistům,
než učinit kroky odpovídající takovým pořádkům,
které mohou zajistit obyvatelům Prahy,
ale dalo by se říct obyvatelům celého Československa,
odpovídající klid a bezpečí...
Píšou o tom takhle i všechny noviny.
Takhle si studenti už rozhlas nezapnou.
“Vy, pane Weinere, byste o tom mohl něco vědět.“
- Ježíšikriste. - Jistě.
- Kolik toho máte přečtenýho? - Asi tak polovinu.
Co píšou?
Vadí jim házení špíny na Moskvu a to,
že chceš brát zprávy z nesocialistickejch zemí.
Píšou prostě, že věří našim zdrojům.
Některý se s tím moc nemažou.
Bych je chtěla vidět takhle odvážný z očí do očí.
Mluvil jsem přece o ověřování informací.
Co jim na tom vadí?
- Tomáši, můžete na chvilku sem? - Jistě.
Věro, vyrazíte s Tomášem za konkrétníma lidma,
který ty dopisy psali.
Uděláte s nima rozhovory na tohle téma.
Vezmete si služební auto a vyrazíte.
Ještě dneska.
- Prosím? - Čau, tady Tomáš.
Čau.
- Hele, mám noční neplánovaně. - Aha.
Ve špajzu jsou nějaký vajíčka a chleba by tam taky měl bejt.
Dobře.
- A ten děják se učíš? - Jo, učím.
Tak dobrou.
Ta kulajda se jim nějak zdrcla, co myslíte?
Nevím. Nevařím. Ne český jídla.
Tak...
Ale jíte je. Třeba teď.
Jo, není to moc dobrý. Vy vaříte?
Vařím.
Vyrazila bych hned ráno, v sedm.
- Jak řeknete. - Dobrou.
Dobrou noc.
To si asi děláte srandu!
Jasně, vyrazit na služební cestu, hned se tam opít a ženská,
co je sama, určitě touží po nějakým...
Pánové, co byli na baru, vám posílají flašku.
Dobrou noc.
Omlouvám se.
Za ten včerejšek.
To je v pořádku. Vždyť to bylo nedorozumění.
To musí být nějaký omyl.
- Jste Jozef Bokroš? - Ano.
A byl jste na besedě s Milanem Weinerem tady na fakultě?
Ano, ale ten dopis jsem nepsal já.
- Nechal si to ověřit na cenzuře? - Ne.
Dobré odpoledne, milí posluchači.
Na vlnách Československého rozhlasu vás vítá, Milan Weiner.
Já jsem na diskuzích se studenty několikrát řekl,
že nestačí jako zdroj využívat jen československou
a sovětskou tiskovou agenturu.
Přišlo nám několik dopisů znepokojených studentů,
stavících se proti mému názoru.
Ale protože k novinářské práci patří ověřování informací,
vyrazili jsme do Bratislavy.
Na univerzitu, ze které přišla většina těchto dopisů.
Dopisy byly falešné.
Někomu stálo za to napsat jich skoro 300 a poslat je k nám do redakce.
Někdo tady totiž fandí lžím.
My v Redakci Mezinárodního života věříme, že vy,
naši posluchači jakéhokoli věku o lži nestojíte.
Pište a volejte nám hned teď.
Volejte, pokud chcete, aby alespoň rozhlas říkal pravdu.
Jsme s vámi.
Redakce Mezinárodního života, prosím?
Dienstbier, Redakce Mezinárodního života.
- Děkujeme. - Československý rozhlas. Dobrý den.
Redakce Mezinárodního života.
Zavolejte mi Weinera. Hned!
- Poznamenám si vaše jméno. - Ano.
- Moc díky, děkujeme. - Rozumím.
Je tam všude obsazeno.
Dále!
Soudruh Havlík.
- Nechte nás. - Dobře.
Tomáši. Průšvih.
Co se stalo?
Začali si prověřovat všechny lidi z vaší redakce.
Zajímají se, proč jsem vás doporučil k Weinerovi.
Ptali se na vás i na vašeho bratra. Ale jsou rozumní.
Nechali mě s váma nejdřív promluvit.
Zaručil jsem se za vás.
Jdou primárně po redaktorech, ale...
Musíte jim podepsat spolupráci.
Tomáši, přece mě v tom nenecháte!
Já přece nebudu na někoho donášet!
To nemusíte. Podepíšete to a budete mít klid.
Je to tak možná ještě lepší.
- Cože? - Nechají vás pak bejt.
Jen jim to teď musíte prostě podepsat.
Jinak jste bez práce. Váš brácha jde do děcáku.
A kdo ví, co budou chtít po mně.
Hroutí se jim to a kopou kolem sebe, jak můžou.
Musíme jen vydržet. Tomáši...
Někdo prej dneska fotil moji dceru ve školce.
Nenechte mě v tom teď.
Prosím.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Mohli bysme mluvit s panem Weinerem? Víme, že je ještě v budově.
Pátý patro.
Zůstanete tady a budete hlídat. Pojď.
Je 22 hodin.
Svět dnes večer.
K událostem v zahraničí hovoří Jan Petránek.
Každý rok se valí miliony turistů přes hranice evropských zemí.
Toto velké stěhování je prý jednou z velkých nadějí Evropy.
Nechte mě!
Jsou tady lidé...
Vzniká vzájemné pochopení a poznání.
Usnadňují to kontakty mezi lidmi...
Nebudu hlídat jako vocas!
Au. Pusťte ji!
Povedlo se nám udělat i pár fotek.
Odvysílat to nemůžeme.
Věřte mi, bylo by to teď netaktické.
Časem se to může hodit.
Bojujeme za svobodu slova jako vy.
Hlavně buďte opatrní.
Dneska půjdeme radši zadním vchodem.
Jo, jo. Já musím něco dopsat a potom tady s Jarunkou zamkneme.
Co chcete?
Doklady! Kabelku!
Co chcete?
- Kde je ta páska? - Jaká páska?
- Hej! - Co hej?
Jaký hej?
A jako prezident už nemůžu tolerovat,
že v Československu sílí pomalu, ale jistě
prozápadní imperialistické živly.
Živly podvratné, škodlivé a nepřátelské.
A to už i v takových institucích jako třeba Československý rozhlas.
Já budu chodit po špičkách, snad tě tím nevzbudím,
až slunce vyjde v tmách, polibkem tě probudím...
Takže o rozhlase teď mluví už i prezident!
Tohle jsou dopisy posluchačů, kteří nás podporují.
Skutečné dopisy. Nestíháme odpovídat.
Na to se vás nikdo ptát nebude!
Do budovy nám vlítla Státní bezpečnost a vy pořád děláte, jako by...
Nic nenašli.
Poničili nám techniku, co si to vlastně dovolujou?
- Vy snad víte, co chtějí? - Weinere, poslouchejte mě.
Jestli máte něco, co oni chtějí, tak se toho rychle zbavte.
Já nechci, aby se tady zatýkalo.
Vezmete na sebe zodpovědnost za svoje redaktory? Vezmete?
Jste komunista! Tak to, sakra, ukažte!
Jinak vás na tomhle udělají jako nic.
Dobrý den.
Milane, můžeš na chvilku?
Alexandr Dubček. Mladej slovenskej komunista.
Mluvil poprvé otevřeně o svobodě slova.
No...
Tak ho pochválíme. Dubčeka.
Tak jdi nebo běž nebo jeď, vezmi nohy na ramena.
Jdi nebo běž nebo leť, jsi-li hlava otevřená.
Běž raděj hned, radši teď broď se třeba po kolena.
Uzlík svůj sbal, nečekej dál. Jdi pryč, všeho nech.
Cestu znáš, přes ta pole neoraná, jdi, nečekej na to,
až krutě padneš za tyrana.
Běž, a když chceš, tak se taž, komu zvoní tato hrana.
Tobě, tak zachraň, co máš.
Přejdi Jordán, řeku všech nadějí.
- Ona smyje tvé stopy i rány ti skropí... - Stůj!
...a trest ti pomůže nést.
Přejdi Jordán, řeku všech nadějí.
Snad tam na břehu druhém zas rozoráš pluhem tu step
a sklidíš svůj chléb.
Chvátej, chvátej, chvátej, vyhnanče z míst,
kde jsi žil.
Chvátej, chvátej, chvátej na tisíc mil.
- Přejdi Jordán, řeku všech nadějí. - Stůjte!
Jednou najdeš snad místečko k spánku,
chleba a slánku, teplo a klid, vždyť musí se žít...
Milí posluchači, máme důvod být optimističtí.
Již brzy vám budeme moci dávat spolehlivé informace.
Jsme s vámi.
Myslím, že jsem měla štěstí.
Žádnej z chlapů redaktorů tehdy do Afriky jet nechtěl.
Přihlásila jsem se jen já.
Tak zkuste uvařit něco africkýho. To by se mohlo v redakci líbit.
Takovou odvahu zase nemám.
Navíc nevařím z radosti jako vy.
Já vařím proto, že musím. Mám mladšího bráchu v péči.
Soudruhu Havlíku, dobrý večer.
Dobrý večer.
Já o žádný pásce nic nevím.
Proč jste nám neřekl, v čem se angažuje váš bratr?
Víme, že tu pásku má u sebe někdo z redakce, víte kdo.
Co se děje s bráchou?
Víme, že tu pásku má u sebe někdo z redakce.
Chtějí to odvysílat.
- Pája se do ničeho nezapletl. - Tak kde je ta páska?
Nevím.
Jestli nám to neřeknete teď hned,
vrátíme vám bráchu zmlácenýho jako psa.
Anebo vůbec.
Chápete to, kurva?
Nevím, kdo ji má teď.
Předávají si ji redaktoři v různých intervalech.
Dobře.
Co teda navrhujete, soudruhu?
- Nabídněte si. - Ale! Co to je?
Suya. Nigerijský národní pokrm.
Tos dělala sama?
A zase mi neschválili tu Palestinu.
Jsem myslel, že mu to škrtátko omlátím o hlavu.
A to tě normálně nechala, abys ji takhle kreslil?
- Já chci taky do Indie. - Viď?
Ale to je prostě furt, já myslím, že nás provokujou.
Prosím.
Ledová královna vaří?
Děkuju.
Stačí?
„Vše pak posypte sýrem.“
Palmový olej stejně nemáme. Můžeš.
Tomáši?
Pojďte, bude půlnoc!
Osm, sedm, šest,
- pět, čtyři, tři, dva, jedna... - Drž to!
Ještě počkejte...
- Tak šťastný Nový rok! - Šťastný Nový rok!
Ať je s tebou pořád taková sranda, Luboši.
Státní bezpečnost.
- Děkuju. - Kdo...
Dobrý večer vespolek!
Co to má znamenat, pánové?
Á, tady se nám ještě jeden kousek toulá.
Pojďte se na něj taky mrknout.
Nemel sebou!
Čí je to taška?
Tak čí to je?
Moje.
Karle...
Šťastný a veselý šedesátý osmý.
- Co je? - Myslím, že jsi zaspal.
Cože? Kolik je hodin?
No... Je devět.
- Mám teď směny trochu jinak. - Ty máš nějakou ženskou.
Jak to, že ty nejsi ve škole?
Je mi blbě. Podepíšeš mi omluvenku?
- Kde to máš? - V tašce.
Tohle jsem ti neomlouval.
Ty jsi mi normálně zfalšoval podpis.
Jo, já vím.
Nepotkali jsme se doma a já už to musel mít.
- Nebudeš si sám psát omluvenky! - Co jsem měl dělat?
Nic, sakra! Máš to nechat na stole.
- Kde jsi byl? - Doma.
- Taky ti bylo blbě? - Jo, taky mi bylo blbě!
Ty se mi hrabeš ve věcech? Hrabeš se mi ve věcech, sakra!
Jestli zjistím, že lezeš někam, kam nemáš, tak můžeš z tohohle bytu!
Do vězení, do pasťáku, mně je to jedno!
Jo, půjdu!
Protože jestli se v týhle domácnosti nic nezmění,
tak nemám jedinej důvod tady zůstávat! A ani v týhle zemi.
A včera mi bylo sedmnáct, pro tvoji informaci.
Promiň.
To mě mrzí, Tomáši.
Mrzí mě, co se stalo.
Ale vy se nemáte čeho bát.
Jak to?
Prozíravost není o tom vědět, jak to dopadne.
Prozíravost znamená bejt připravenej na všechny varianty.
A to vy jste.
Výsledky výběrového řízení na zahraniční redaktory.
Do Varšavy na konci roku půjde soudruh Šimr.
A v září nastoupí v Tokiu naše drahá soudružka
Věra Šťovíčková.
Děkuju vám. Konec porady.
Weinere, můžu s váma na chvíli mluvit?
Jezdinský tu pásku celou vzal na sebe.
Ale jim to nestačí, jdou po vás.
Volali mi kvůli vám z Moskvy. Chtěli informace.
Buďte opatrnej.
Budeme se zbavovat starých nevyužívaných studií.
Chtěl bych, abyste učinili návrhy, které zastaralé techniky
a kterých studií se do konce roku zbavit.
Možná se to bude týkat i armádní spojovny pro výjimečný stav.
Plánky k ní jsou v támhle té skřínce. Klíče má jen ředitel správy spojů.
Ano, vyřídím. Vaše jméno?
Pane Weinere, volal nějakej rozzuřenej posluchač.
Chce s váma mluvit, abyste si prej nemyslel,
že máte jenom samý podporovatele.
Že on je reálnej normální člověk a soudruh.
A dál?
Říkal, že jste imperialistickej agent
a chtěl mluvit do rozhlasu, ale to jsem mu samozřejmě řekla, že nejde.
Milane, víš, že tohle už ti neprojde.
Jen ať má druhá strana možnost mluvit, když chce.
Je to starej pán.
Ve studiu mám komunistického funkcionáře,
působícího na regionální úrovni.
Dělníka v důchodovém věku,
který není spokojený s vysíláním Redakce Mezinárodního života.
Soudruhu Zárubo, vítejte v Československém rozhlase.
Dobrý den.
Řekl jste, že vám vadí například moje narážka na to,
že volby v tomto státě mohly být zfalšovány.
A že se stavím proti Moskvě. Proti Sovětskému svazu.
Řekněte mi, soudruhu Zárubo, vy si skutečně myslíte,
že za těch 20 let v této republice 99,9 % lidí tak,
jak ukazují výsledky voleb,
skutečně souhlasilo s naší politikou?
Soudruhu Weinere,
to se nedá tak jasně odpovědět.
Samozřejmě já po vás nechci, abyste mi řekl, že si tím jste jistý.
Mě zajímá, jestli si myslíte, že to číslo skutečně odpovídá realitě.
No, já myslím, že ne úplně.
Jak tady vznikl ten rozdíl?
Mezi těmi 99 %, která jsou oficiálně uváděna,
a tím číslem X?
Já myslím, že většina spokojena je.
Možná nesouhlasilo tolik lidí, ale ve volbách to nevyjádřilo.
Tak ale proč?
Měli všichni možnost vyjádřit svůj souhlas
nebo nesouhlas ve volbách tak, jak byly organizovány?
To já zase nemůžu mluvit.
Ale soudruhu Zárubo,
vy přece nejste žádný politický začátečník.
Byly všude tajné volby?
- Měl každý možnost vyjádřit svůj souhlas? - Já přiznávám a myslím,
že v určitém období nutili lidi nechodit za plentu,
prý se to někde dělo.
A dá se takovýto postup nazvat falšováním voleb?
Když se neumožní tajné volby?
- Ale vy se mě snažíte manipulovat. - Ne, já se vás ptám.
Dá se takový postup nazvat falšováním voleb?
Ano, nebo ne? Odpovězte mi na otázku.
Ty bláho.
K mikrofonům...
Co je?
Jarunko, tak mu řekni, co je.
Máte jít nahoru k řediteli.
Posaďte se, prosím.
Lednové plénum zvolilo Alexandra Dubčeka
tajemníkem ÚV KSČ.
Média odteď smí používat i zahraniční zdroje
jako AFP a Reuters.
V pořádku, děkuji.
Bílé „mám tě rád“
zkouším křídou psát.
Pojď se mnou, lásko má,
tou dálkou k nám,
kde je ta nejměkčí
tráva, co znám.
Pojď se mnou, lásko má,
v té trávě číst...
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Bílé „mám tě rád“...
Píšou o tom úplně všude. Ve Francii, v Americe.
Československo nachází svůj zlatý střed.
Pojď se mnou, lásko má,
a dej se vést.
Pár šípků v údolí
bude tam kvést.
Pojď se mnou, lásko má,
i v houštinách
jsou cesty k návratům
na rodný práh.
Lásko má!
Dej se vést a polož bílou růži
za nás na ten práh...
Dříve jsem měla nějak ve všem jasno.
Teď vůbec nevím.
Dej mi jasnej směr a pohnu vesmírem.
Cože?
To je z jedný divadelní hry.
Jenže já teď ten jasnej směr v životě nemám.
Asi jenom chci, aby mi to, co dělám, nějak dávalo smysl.
Zpravodajství z ciziny ti smysl nedávalo?
Dávalo.
Tak odjedeš do Tokia a zase ten smysl najdeš.
A jak poznáš, že ti to dává smysl?
Že je to pro mě ta nejjednodušší věc na světě.
Může bejt i nebezpečná.
Prostě to víš.
Já chci, aby to dávalo smysl jemu.
Pájovi?
Jo.
- Tak Karlíka prej brzo pustěj. - To je úžasný.
Krasnaya zvezda.
Jak po mně chtěli, abych se vyjádřil k tomu,
- co se děje v Československu? - Ano?
Napsal jsem, že zažíváme uvolňování poměrů,
liberalizaci. Že Dubček možná zruší cenzuru.
Napsal jsem, že jsme komunisti a chceme socialismus.
Ale lidskej socialismus. A že lidi u nás se ze všech těch změn radujou.
A proč mi to neseš?
Oni napsali úplnej opak. A vydali to pod mým jménem.
Mluvil jsem s kolegou z Reuters. Lžou o nás.
Milane, ve všech ruskejch novinách lžou o tom, co se u nás děje.
- Nevím, co s tím. - Zajdu za Hrabským.
Musíme mít v Moskvě někoho spolehlivýho.
Ať to máme z první ruky.
Co ty?
Půjdeš do Moskvy, Luboši?
Děkuju.
Soudruhu Dobrovský!
Ano?
Chornikov, tajemník tiskového odboru.
Chtěl jsem vám jen dát přátelské varování.
Kdybyste chtěl poradit s nějakou zprávou, zavolejte mi.
A co můj článek v armádních novinách? Kdy vydáte tiskovou opravu?
Nic takového náš zákon nezná.
Zajímalo by nás, jak to vnímají lidé ve vaší zemi.
Ano, už jsem zpátky.
Jsem tu.
Redakce Mezinárodního života, Československý rozhlas, dobrý den!
Ano, poslouchám.
Je váš zdroj důvěryhodný?
Z více zdrojů, dobře. Zůstaňte prosím na lince.
Dobře.
Děkuji.
Ano.
Proč mi pan Weiner nechtěl říct, o co jde?
Chtěl, abych to věděla jen já, on a Petránek.
Něco pro tebe mám.
Abys v Tokiu neměla hlad.
Soudruhu prezidente, občané se ptají,
co se to děje na našich vysokých školách a co to znamená?
Máme informace, věřte mi, že je říkám nerad,
že v nelegálních studentských spolcích
sílí podvratné, až fašistické smýšlení.
A my tomu nebudeme dále přihlížet.
Tomáši, všechno připravený?
Řeknu vám to jasně. Zcela jasně.
Je potřeba konečně vytřít podlahu s každým, kdo stojí proti nám!
Soudruhu prezidente, Jan Petránek, Československý rozhlas.
Co říkáte na informace o vašem synovi
a o údajné horentní částce uložené na jeho účtě ve švýcarské bance?
Snad by to měly být peníze vyvedené z naší státní kasy.
Můžete se nám k tomu nějak vyjádřit?
Ano, Novotný.
Dobrý den, pane Novotný, tady Banque de Lausanne.
Na naši centrálu volali novináři z Československa
a chtěli informace o vašem účtu u nás.
- Cože? - Ano, je to tak.
Žádné informace jim rozhodně nedávejte!
Samozřejmě. Chtěli jsme vás o tom jen informovat.
Aha, dobře.
Měl byste čas na krátký průzkum spokojenosti našich zákazníků?
Ne, promiňte, nemám čas.
Kdyby vám zase volali, zkuste zjistit, jak se jmenují a odkud jsou.
Pane Novotný, tady Československý rozhlas.
Redakce Mezinárodního života.
- Tak co? - Jeď!
Přejete si, soudruzi?
- Teď aby nám to zase nevzali. - Nevezmou. My jim to dáme.
Československý rozhlas.
Takže vy jste nevěděl, co se chystá?
- Ne. - Co kecáš?
Chceme okamžitě materiály na Věru Šťovíčkovou. Cokoliv!
- Důkazy, že je západní agent. - Já na ni ale nic takovýho nevím.
Co si myslíš, že se děje mladejm klukům, když je zavřeme?
Myslíš, že je jim tam dobře mezi vrahama a úchylama?
Takže si vyber! Brácha, nebo Šťovíčková.
Máme důkazy, že spolupracujete se západní tajnou službou.
Nic takovýho nedělám.
A s tímhle děláte co?
Jak bych vám to řekla. Já podle toho vařím.
Co to děláš?
Co sis myslel?
- Co sis, do prdele, myslel? - Já nebudu takovej srab jako ty.
- Já s tím vším chci něco udělat. - Je to jednoduchý bejt za hrdinu,
když jsi jenom sám za sebe, viď? Tys byl ještě malej,
když se naši vybourali! Vůbec nevíš, co to je, o někoho se bát!
- Proč myslíš, že to všechno dělám? - Já ti na to kašlu. Já takhle žít nechci!
Kdyby tě viděli rodiče. Já aspoň roznáším plakáty, co děláš ty?
Já dělám pro Weinera.
Cože?
Je to tady! Je to tady! Je to tady!
Bez tebe mám jenom chvíli dlouhou.
Naplněnou spoustou divnejch snů.
V nich starý kostel modlí se mou touhou.
A já prosím, nechte zvony znít...
Pusťte si rádio, prezident rezignoval!
Chtěla bych znát píseň hrozně dlouhou,
vyzpívat v ní samotu mých dnů.
Ty naučils mě polovinu pouhou.
A já prosím, nechte zvony znít.
Jen zvony ví, co jsi mi vzal.
Jen zvony ví, co bude dál...
Novým československým prezidentem je generál Ludvík Svoboda.
Jeho příjmení je dobré znamení.
V češtině totiž „Svoboda“ znamená „liberté“.
Cenzura přestala, přátelé, existovat, hurá!
- Prosím, pánové. - Děkujeme.
- Tomáši. - Díky.
- Děkuju. - Luboši.
Socialismus s lidskou tváří. A končí to...
- Ztlum to. - Jo.
Dokazuje to,
že v každé historické situaci je možné najít světlo.
I když to světlo nese jen velmi málo lidí.
Jsem rád, že za námi přijel Luboš z Moskvy.
Dobrá práce, přátelé. Tak na zdraví!
- Na zdraví! - Na zdraví!
V Moskvě o tom takhle rozhodně nepíšou.
Žádnej socialismus s lidskou tváří. Píšou o fašismu.
Náš kancl pravidelně odpojujou, škodí nám.
Drtivá většina zahraničních kolegů je přesvědčena,
že Moskva proti nám zasáhne vojenskou silou.
Nestraš, Luboši.
Prosím tě, pár měsíců v Moskvě a hned jsi paranoidní?
Údajně už připravujou armádu na vpád do Československa.
Podívejte se, já nechci kazit tuhle hezkou chvíli.
Jsem taky rád za všechno, co se podařilo
a určitě nechci nikoho falešně obviňovat.
Ale myslím, že tady máme špeha.
Když našli na Silvestra u Karla tu pásku.
To přece nebyla náhoda. Najisto ji mohli najít jenom tam.
Někdo jim musel říct, že si ji předáváme, ale že ten den budeme všichni spolu.
Ve správnej čas na správným místě.
A když vlítli k Věře do bytu,
jak mohli vědět, kde má francouzsky psaný texty?
Zase?
Někdo jim to musel říct.
- Kdo je viděl? Kdo ještě? - Luboši, nechme toho.
Je jasný, že bude snaha mezi nás někoho infiltrovat.
Ale pozor na nějaký křivý obvinění.
Tohle přesně oni chtějí. Buďme opatrní.
Tak na novýho prezidenta!
Na svobodu slova!
- Na svobodu! - Na svobodu!
Tomáši? Co ty externí studia, koukals na to?
Koukal.
Jestli to máš nastudovaný, taky bych se na to podíval.
Jistě.
Proč ho zajímají externí studia?
Nevím.
Zajímá ho to.
Od kdy pro ně děláš?
Od prosince.
A cos jim říkal?
Jen to s tou páskou.
Opravdu. Jenom to.
Já se nás snažím bránit, jak můžu.
Kdyby ne, už by nás měli všechny.
Nikomu to neřeknu,
ale já se přes to přenést nedokážu.
- Milane, víno? - Děkuju.
- Dáš si? - Jo. Díky.
On nám vůbec neřekl, že má bráchu.
No, on mě radši tajil, nebo co.
Víno ještě máme, nebo mám přinést?
- Máme, ale hodit se bude. - O tom nepochybuj.
Tak jestli zpívá stejně dobře, jako vypadá...
- Dobrá posila do týmu. - Už budeš moci...
- Tys usnula s nima, viď? - Hm.
- Máme to ztlumit? - Ne, to je dobrý.
Milane!
Nádor na mozku.
Nevíme, v jak pokročilém stadiu.
Nikdo nedovede říct, jak to s ním bude dál.
Děkuju.
Věřte mi, vážení posluchači,
to, že teď můžu sedět
tady ve studiu a mluvit k vám takříkajíc spatra
a ne číst schválená slova z cáru papíru,
považuji za skutečné vítězství našeho národa.
V těchto měsících
nově nabyté svobody mějte,
prosím, v myšlenkách našeho šéfredaktora Milana Weinera,
který bojuje s těžkou nemocí.
A v novém...
demokratickém socialismu...
najděte si konečně čas
přemýšlet o tom,
kdo nebo co...
je pro vás v životě...
skutečně důležité.
Dobrou noc.
Za vodou,
za horou
už pomalu svítá.
Za vodou,
za horou
zpívá pták.
Za vodou,
za horou
tvůj pohled mě vítá.
Za vodou,
za horou
už hvízdá tvůj vlak.
Tam najdeš vlhký stín
a dívku nevinnou.
A tučnej přízrak stád
a zlatej důl.
Tam měkké klíny snů
tě k sobě přivinou.
Tam můžeš klidně spát
a klidně vstávat.
Za vodou,
- za horou... - Všechno nejlepší!
- Jo! - ...sídlí Bůh.
Za vodou,
za horou
je vysoká tráva.
Havlík, prosím.
Dobrý večer.
Vítejte, pane Havlíku. Pojďte dál.
Omlouvám se, že vás volám takhle v pozdních hodinách,
ale jsme tu trošku v pohotovosti.
Posaďte se.
Dozvídáte se to jako jeden z prvních v týhle zemi.
Každou chvíli překročí naše hranice armáda
Sovětskýho svazu a dalších zemí Varšavský smlouvy.
Míří do Prahy,
na letišti přistávají jejich letadla.
Je nutné, abyste zajel do rozhlasu a zajistil odvysílání...
Této zprávy.
Zpráva o tom, že příjezd vojsk je internacionální pomoc
proti fašistům v ČSSR
a že vojska sem jedou na pozvání představitelů našeho státu.
Ale to...
To přece není pravda.
Je třeba, abyste tam zajel co nejdřív.
Teď by byla ta nejmíň vhodná chvíle riskovat.
Vybrat si stranu v tuhle chvíli už je jednoduchý.
Potřebovali jste mít někoho u Weinera.
Abyste měl krytý záda, ať by se to vyvinulo jakkoli.
Tomáši...
Musíte to vidět v tom nejširším možným kontextu.
Do malýho Československa jedou armády pěti zemí
včetně Sovětskýho svazu.
Vaši rodiče by asi nechtěli, abyste si hrál na hrdinu.
Asi by ani nechtěli, abyste se o Páju nedokázal postarat,
aby nemohl studovat, vést důstojnej život.
Kvůli vám.
- Nemám pravdu? - Nevím.
Nevím, co by chtěli, nebo nechtěli rodiče.
Ale já nechci, aby ten, koho vychovávám, se za mě musel stydět.
Nevím, v jakým širším kontextu bych to měl vidět.
Jestli se z rádia ozve něco jinýho než tohle,
nechám vypnout vysílače.
- Co děláš? - Hned se sbal, jsou tu Rusáci!
Cože?
Přijely vojska, okupujou nás, hned se sbal!
- Počkej, my utíkáme? - Ty musíš pryč, já zůstávám.
Co blbneš? Já bez tebe přece nikam nepojedu.
Pájo, prosím tě, sbal si věci a jeď hned pryč, hned.
Já musím do rozhlasu.
Pájíku, v koupelně mezi šitím jsou schovaný nějaký úspory.
Vezmi si je a jeď hned pryč. Rychle, dokud můžeš.
Slib mi to. Slib mi to!
Haló?
Co se děje?
Pánové! Vás sháním!
Je potřeba, aby někdo pro jistotu zapojil armádní spojovnu.
Tady máte všechny bezpečnostní klíče a tady plánky.
Manuál je tam.
Co mám jako vysílat?
Udržet vysílání se dá buď z naší spojovny nebo z armádní spojovny pro válečný stav.
Vysílat pak půjde ze všech pracovišť po Praze, ale i z jiných měst.
Všichni na jednom jediným drátě. Musí se to předávat jako štafeta.
Co se děje?
INTERNACIONÁLNÍ POMOC ČSSR
Ano, Dobrovský.
Může se stát, že to dřív nebo později odskáčeme.
Nejen ti, kteří promluví v éteru.
Nikdo se na vás nebude zlobit, jestli odejdete.
Ale musíte se asi rozhodnout teď. Musíme co nejdřív zamknout budovu.
Je jen otázkou času, kdy vojáci rozhlas najdou.
Ale my se budeme snažit vysílat co nejdýl.
Dokud bude u moci naše legální vláda.
Vážení posluchači, zůstaňte u svých přijímačů.
Vzbuďte své blízké a sousedy.
Za malý okamžik budeme vysílat mimořádně důležitou zprávu.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Pozdrav pánbůh.
Karel Jezdinský, rozhlas.
Potřebovali bychom co nejdřív stanovisko od soudruha Dubčeka,
abysme ho stihli odvysílat. Nevíme, kolik máme času.
Ty jsi se zbláznila?
Nám sem jedou tanky a my lidem řekneme, ať jsou v klidu a jdou normálně do práce?
A co myslíš, že se stane, když se dav naštvanejch lidí
potká s takovou armádou? Co od toho jako čekáš?
Hmm. Stanovisko vlády.
Ano?
Tak já jdu.
Vážení posluchači, včera, 20. srpna,
kolem 23. hodiny večer překročila vojska Sovětského svazu,
Polské lidové republiky, Německé demokratické republiky,
Maďarské lidové republiky a Bulharské lidové republiky
státní hranice naší Československé socialistické republiky.
Stalo se tak bez vědomí prezidenta republiky
i prvního tajemníka Ústředního výboru
Komunistické strany, Aleksandra Dubčeka.
ÚV KSČ považuje tento akt za akt agrese
a popření základních norem mezinárodního práva.
Zároveň vyzývá...
Aby nedošlo ke zbytečnému krveprolití.
Karle, nevysíláme, jenom to šumí.
Výborně. Děkuju. Čest.
Zavolejte Dubčeka. To Hoffmann nechal vypnout vysílače!
Zavolejte Dubčeka, sakra, spojím je.
- Vysílač Liblice, Jonášek, prosím. - Tady Československý rozhlas.
Chce s váma mluvit generální tajemník Aleksandr Dubček.
Cože?
Haló tady Dubček...
Jistě!
Svině!
My jsme s vámi! My jsme s vámi! My jsme s vámi!
Nevíme, jak dlouho budeme moci ještě vysílat,
ale budeme vysílat tak dlouho, jak to jen bude možné.
SSSR
ZPRÁVY DNE
Fašismus v Československu! Pomáháme Praze!
Je to okupace, vy pitomci!
Co ty o tom víš? Ty fašisto!
Bohužel přinášíme smutné zprávy.
Sovětští okupanti střílejí i do civilistů.
Máme informace o prvních mrtvých v Praze
a stovkách zraněných.
Vojáci si spletli budovu Národního muzea s rozhlasem
a několik minut do ní soustavně stříleli.
Zdá se ale, že už jsou na cestě k nám,
aby zastavili svobodné rozhlasové vysílání.
- Odpojili nás. - Cože?
Odpojili spojení s Prahou.
Svoboda! Svoboda! Svoboda!
Jsme svobodná země.
Jsme stále ještě ve studiu...
Dubček! Svoboda! Dubček! Svoboda!
Vážení posluchači, jsme stále ještě ve studiu,
ale vojáci s tanky jsou už před budovou,
kterou beze zbraně chrání statečný dav.
Dubček! Svoboda! Dubček! Svoboda!
Opakujeme a zcela jasně deklarujeme,
že stojíme za naší legální vládou, která okupaci neschvaluje.
- Táhněte domů! - Vypadněte!
- Jdi do hajzlu! - Co tady děláte?
Nechceme vás tady!
Rozestupte se!
Tak rozestupte se!
Dubček! Svoboda! Dubček! Svoboda!
Zdeněk... příjmení?
Zdeněk Šimr.
Ruce vzhůru! Dělej!
Jsou v budově.
Vojáci jsou v budově.
Jsou v budově.
Věrko, jsou v budově. Míří sem.
Vážení posluchači, vojska jsou už v budově rozhlasu.
Brzy se dostanou i k nám do horních pater.
Za chvilku pustíme státní hymnu,
a to bude nejspíš znamenat konec svobodného vysílání.
Ruce vzhůru!
Ven! Pohyb!
Všichni ven! Všichni z budovy! Rychle, rychle!
Jděte! Jděte!
Jsou tady. Jsme s vámi. Buďte s námi.
Modleme se.
My jsme s vámi! My jsme s vámi!
- Pusťte je! - Vy svině!
Jděte domů!
- Pane Petránku. - Promiňte. Promiňte!
Místnost!
Petránek, Šťovíčková, Jezdinský, Dienstbier, Čermák, kde jsou?
Dobrý den!
- Pardon, vy jste viděly, co se stalo? - Ano.
- Můžu vám položit pár otázek? - Můžete.
Jsme v Praze, v ulici Černá.
Prosím.
- Dobrý den! - Vítejte!
Tady, prosím. BBC.
Půjde to?
To záleží na Tomášovi.
Co tady děláš? Polož to!
Kde je pochybnost, ať přináším víru.
Kde je zoufalství, ať přináším naději.
Kde je smutek, ať přináším radost.
Kde je temnota, ať přináším světlo.
Říká, že někdo v rozhlase musí zůstat.
Ze spojovny se koordinuje běžný chod města.
Vznikne ještě větší zmatek, to přece nechcete.
Jsem agent StB, ta je přece s váma! Ověřte si to!
Říká, že je agent STB.
Prověřte, jestli mluví pravdu.
Simono!
Tiskárna už jede.
Ne, ještě nic nevíme. Čekáme, až se s náma propojí.
Třeba ho chytili. Budova už musí bejt plná vojáků.
Říká pravdu.
Ručíš za něj hlavou.
Pekárna na Karláku může péct. Rozvoz chleba je opět v provozu.
Mouka je na příděl.
První peče Karlák. Za 15 minut se přidá Karlín.
A další pekárny se přidají.
Jsme zapojený.
Zapojený. Všichni na jednom jediným drátě.
Střídáme se po 15 minutách,
dokud nezapnou tu armádní spojovnu.
Volejte to dál. Všude. Do všech regionů.
Hlásí se zpět pracovníci Československého rozhlasu.
Vysíláme dál.
I nadále stojíme za naší legální vládou
a odsuzujeme okupaci vojsk Varšavské smlouvy.
Jsme s vámi, buďte s námi.
Soudruhu řediteli. Rozhlas už je prý celý obsazen.
To není možný. Přistavte mi auto!
Máme informaci o prvních občanech prchajících z Československa.
Žádají o azyl v Rakousku.
Ano, žádají o azyl v Rakousku.
Lidé pálí sovětskou literaturu a snaží se bojovat
proti naprosté vojenské přesile chytře
a bez zbytečného krveprolití.
Na Václavském náměstí se shromažďuje mnoho lidí
kolem sovětských tanků...
Chceme vás znovu upozornit, vážení a milí posluchači,
kteří setrváváte s námi...
Do rozhlasu! Rychle!
Doprčic!
Dubček! Svoboda!
Dav v ulicích volá po našich státních představitelích.
Jak jsem se ale z několika zdrojů dozvěděl,
byli okupanty vyvlečeni z budovy ÚV KSČ a odvezeni neznámo kam.
Osmnáctiletý student,
který se vojákům před budovou ÚV KSČ postavil do cesty...
Byl chladnokrevně střelen do hlavy
a spousta dalších byla zraněna.
Armádní spojovna už jede.
Můžeš odpojit hlavní budovu a zmizet.
Hm.
Dobře, díky.
Co je?
Kdo jste?
Ani se nehneš!
...a sosna se vzpíná ke hvězdám.
Protože krví nejsem vlk
- a mám jen... - Co se tady děje?
Běž domů, chlapče.
Běž domů.
Nechte toho!
Vy zrádci zkurvený!
Nechte toho!
Sakra!
Vysvětlete mi, jak to že ještě vysílají!
Protože vysílají přes armádní spojovnu pro válečný stav.
Tak proč tam sakra nejedeme?
Protože kurva nevím, kde to je!
Vážení posluchači,
vítáme v naší vysílací štafetě další studia.
Za chvilku uslyšíme, co se děje v Plzni,
v Českých Budějovicích, ale teď už přepojujeme do Liberce,
kde u mikrofonu zdravíme dramatika Václava Havla
a herce Jana Třísku. Pánové, děkujeme. Jak to tam vypadá?
- Rosťo, na Podolí, jo? - Jo.
- Stůj! - Nezastavuj! Nezastavuj!
Stůj!
Zastavte ho! Zastavte ho!
Ano...
Určitě.
Přátelé, právě jsme dostali zprávu,
že u podolské vodárny sovětská jednotka
rozstřílela auto.
Jednalo se o skupinu studentů převážejících plakáty.
Podle dosud neověřených informací nikdo z nich střelbu nepřežil.
Ako mladé dievča,
už je to za nami.
Po stromoch som liezla
s našimi chlapcami.
A vždy, keď na strome zlomili halúzku,
hádzali mi chlapci čerešne za blúzku.
Keď boli zvedaví, čo to mám pod blúzkou,
odháňala som ich zelenou halúzkou.
Ubránila som sa
viac menej úspešne.
Nikto nesmel siahnuť
na moje čerešne.
Neverte mládencom, keď sa vám zapáčia,
vyjedia vám všetky čerešne z koláča.
Chlapci neublížia, kým hľadia zo stromu.
Keď zoskočia dolu, čakajte pohromu.
Čerešne sú zrelé a blúzka priúzka.
Nič vám nepomôže zelená halúzka.
O pomoc dobrovolníků žádá Nemocnice Na Františku,
která přišla o dodávky energie.
Stejně jako jiné pro chod města nezbytné instituce a domácnosti.
O našich čelných představitelích v Moskvě stále žádné zprávy.
...a vytrváme,
dokud vytrvají představitelé naší země.
Styď se, Moskvo, styď se, Budapešti!
Styďte se všichni, kdo jste přišli s násilím a zlem
do konečně svobodného Československa!
Jindro.
Cože?
Vážení posluchači,
naši představitelé se vracejí z jednání v Moskvě.
Zároveň žádají rozhlasové pracovníky, aby zapojili studio na ústředním výboru
a umožnili tak Alexandru Dubčekovi promluvit k národu.
Jsme s vámi, buďte s námi.
Po šesti dnech se představitelé Československa vrátili z jednání v Moskvě.
Všichni napjatě čekají, s jakým prohlášením k národu vystoupí.
Rozhodně jsme plní naděje
a doufáme v dobré zprávy pro naši budoucnost.
Řekni nám pravdu!
Ostatní právě přijeli na hrad.
Dubček údajně promluví do 15 minut.
Dobře.
Ano, děkuji.
Slyšíme se? Jo, jo. Zapojuju.
Tak tři, dva, jedna...
Blíž k tobě, Bože můj...
Drazí moji spoluobčané, soudružky a soudruzi,
všichni dnes víme,
že další cesta nebude lehká.
Že bude složitá,
ale ať jde život jakkoli...
Ať kráčím den co den
jen v tobě svoboden,
blíž k tobě,
Bože můj,
vždy k tobě blíž!
Náš lid patří ke společenství
socialistických národů...
To je kapitulace.
Tvá láska jediným
mým bohatstvím.
Tys přítel můj a cíl,
já toužím ze všech sil
blíž k tobě,
Bože můj,
vždy k tobě blíž.
I když mě sebevíc
tíží můj kříž,
ty vždy mě pozvedáš,
ty potěšíš.
Dej, ať tvé cesty znám,
ať po nich nejdu sám
blíž k tobě,
Bože můj,
vždy k tobě blíž.
Nauč mě,
Bože můj,
tak svět mít rád
jak ten...
Tomáši, já vůbec nevím, jestli to tady zvládnu.
Pojeď se mnou.
Pája je venku.
Pojď taky.
Nemůžeme přece odjet všichni.
To se tu nikdy nic nezmění.
Někdo bude platnější venku, někdo tady.
Něco pro tebe mám.
Abys nezapomněla.
Hodně štěstí.
Redakce Mezinárodního života, prosím?
Hodíte mi to, Jarunko, dolů ke schválení?
- A poprosím jedno kafíčko. Děkuju. - Jistě.
VÍDEŇ
To je poslední, co dovolili doručit.
Můžu mu ještě odepsat?
Ale chceme vám dát ještě jednu šanci.
- Co to je? - Slovo do vlastních řad.
Omluva za činnost během příchodu vojsk Varšavské smlouvy
a deklarovaná kritika svých spolupracovníků,
kteří se také podíleli na tom nezákonném vysílání.
Když podepíšete, bude na vše zapomenuto
a budete moct zůstat v rozhlase dál.
Vše jako dřív.
Tomáši.
Na shledanou.
Ahoj.
Říkali, že jsi dostal azyl v Rakousku.
Dostal.
Ale vrátil jsem se.
Proč?
Za vodou,
za horou
už pomalu svítá.
Za vodou,
za horou zpívá pták.
Za vodou,
za horou
tvůj pohled mě vítá.
Za vodou,
za horou
už hvízdá tvůj vlak.
Tam najdeš vlhký stín
a dívku nevinnou.
A tučnej přízrak stád
a zlatej důl.
Tam měkké klíny snů
tě k sobě přivinou.
Tam můžeš klidně spát
a klidně vstávat.
Za vodou,
za horou sídlí Bůh.
Za vodou,
za horou
je vysoká tráva.
Vážení posluchači, zůstaňte u svých přijímačů.
Vzbuďte své blízké a sousedy.
Za malý okamžik budeme vysílat mimořádně důležitou zprávu.
Spálený jsou všechny mosty,
tak si postavíme vlastní.
Možná vedou jinou cestou,
ale zas do stejný pasti.
Vyměníme vzdušný zámky,
ke kterým nesedí nám klíče.
Vejdeme do dalších dveří,
o kterých nikde se nepíše.
Nezhasínej ve mně.
Co vidím jasně.
Vím, kam mám jít přesně...
Vím, kam mám jít.
...i když se zhasne.
Ukaž mi ten směr.
Pro Tebe pohnu vesmírem.
Dovolím si chtít o trochu víc.
Nejsem z těch co se na to vykašlou.
Ne, ne, nenechám se zaleknout
Přece nebudem na kolenou.
Nezhasínej ve mně.
Co vidím jasně.
Vím, kam mám jít přesně...
Vím, kam mám jít.
...i když se zhasne.
Nezhasínej ve mně.
Vím, kam mám jít přesně.
Nezhasínej ve mně.
Vím, kam mám jít přesně...
Vím, kam mám jít.
...i když se zhasne.
Nezhasínej ve mně.
Co vidím jasně.
Vím, kam mám jít přesně...
Vím, kam mám jít.
...i když se zhasne.